Author: Daniel
Last saved by: GK

A politikai hatalom legitimitása
2015-16/1.
Előadó: Corsano Dániel
Kurzus leírása: Max Weber máig érvényes definíciója szerint a politikai hatalom olyan szervezet, melynek monopóliuma van a legitim erőszak gyakorlására egy közösség felett. A kurzus az erőszak legitimitását értelmező főbb kortárs elméleteket veszi sorra, azt vizsgálva, hogy mi következik belőlük a politikai hatalom legitimitásának feltételeiről és határairól. Minden órán két hallgató tart közös prezentációt: egyikük bemutatja a tárgyalt elméletet, míg a másik az ellene felhozott főbb érveket. A félév végén a hallgatóknak valamely legitimitás-koncepció mellett vagy ellen kell érvelniük, felhasználva az órákon vett elsődleges és másodlagos irodalmat, illetve legalább egy önállóan feldolgozott szöveget.
Tételek:
1. Definíciók: Mit jelent az erőszak monopóliuma? Meddig terjed a de facto politikai hatalom hatásköre és ez hogyan viszonyul legitimitásához? Lehet-e a hatalom részlegesen legitim? Jelent-e morális kötelességet az engedelmességre a hatalom legitimitása?
- A.J. Simmons: “Justification and Legitimacy”, in Ethics 109 (1999) 739-771.
2. Anarchizmus: Az anarchista politikai filozófia vagy a legitim hatalom a priori lehetőségét támadja (a priori anarchizmus), vagy, amellett, hogy nem zárja ki, hogy például a hatalomhoz való hozzájárulás legitimálja azt, egyenként sikertelennek tartja a létező elméleteket, és ebből következően tagadja a politikai hatalom legitimitását (a posteriori anarchizmus).
- R.P. Wolff: “The Conflict Between Authority and Autonomy”, in Wolff: In Defense of Anarchism. New York: Harper & Row 1970.
3. Legitimáció beleegyezés által: Az egyik legnépszerűbb elmélet-típus szerint a politikai hatalom azáltal nyeri legitimitását, hogy beleegyezünk működésébe. Hogy a beleegyezés valóban legitimálja a hatalmat, nehezen támadható, ám az elmélet sikeréhez azt is bizonyítani kell, hogy legalább bizonyos típusú hatalmakhoz valóban hozzájárult minden érintett, vagy hogy morális kötelességük hozzájárulni.
- A.J. Simmons’s Moral Principles and Political Obligation, Ch. 1. Princeton: The University Press 1979.
4. Normatív és hipotetikus beleegyezés: Az előbbi szerint morális kötelességünk beleegyezni bizonyos típusú politikai hatalmak működésébe, ami legitimálja őket, függetlenül attól, hogy egyesek tagadják ezt. Az utóbbi szerint nem az a kérdés, hogy ténylegesen hozzájárulunk-e a politikai hatalom működéséhez, hanem hogy egy hipotetikus helyzetben, melyben minden releváns információ birtokában vagyunk ám nem befolyásol személyes érdekünk és egyéb külső körülmények, milyen típusú politikai hatalomhoz járulnánk hozzá.
- D. Estlund: “Political Authority and the Tyranny of Non-Consent”, in Philosophical Issues 15 (2005).
- H. Pitkin: “Obligation and Consent I-II”, in American Political Science Review 59 (1965) 990-999, and 60 (1966) 39-52.
5. A többség beleegyezése: A közösség jövőjéről többségi alapon hozott döntések a teljes közösséget kötelezik.
- T. Christiano: “The Authority of Democracy”, in Journal of Political Philosophy 3 (2004) 266-290.
6. Fair play: Bizonyos helyzetekben azáltal leszünk kötelesek hozzájárulni a politikai hatalomhoz, hogy önkéntesen vagy önkéntelenül elfogadjuk az előnyöket, melyeket biztosít.
- J. Rawls: “Legal Obligation and the Duty of Fair Play”, in Rawls: Collected Papers. Cambridge, Mass.- London: Harvard University Press 1999, 117-129.
7. Asszociatív kötelezettségek: Azáltal, hogy részei vagyunk egy politikai közösségnek, melyben olyan morális viselkedésformák működnek, mint a reciprocitás vagy az egyenlő bánásmód, nekünk is kötelességünkké válik ezen viselkedésformák gyakorlása.
- R. Dworkin: “Obligations”, in Justice for Hedgehogs. Cambridge, Mass.: Belknap 2011, Ch. 14.
8. Az igazságosság természetes kötelezettsége: Morális kötelességünk az igazságosság embertársaink iránt, és ennek a kötelezettségnek csak úgy felelhetünk meg, ha támogatjuk az igazságosság feltételeinek megfelelő politikai hatalmakat.
- J. Waldron: “Special Ties and Natural Duties”, in Philosophy and Public Affairs 22 (1993) 3-30.
9. Szkepticizmus: Egyes filozófusok tagadják, hogy létezne bármilyen általános érvényű kötelezettség az engedelemre, vagy a priori legitim formája a hatalomnak, ám amellett érvelnek, hogy a politikától független okok, például objektív morális kötelezettségeink, végső soron objektíve létező okokat szolgáltathatnak arra, hogy támogassunk bizonyos hatalomformákat.
- J. Raz: “The Obligation to Obey: Revision and Tradition”, in Notre Dame Journal of Law, Ethics & Public Policy 1 (1984) 139-155.
10. Filozófiai anarchizmus: A filozófiai anarchisták elfogadják az anarchista érveket, melyek szerint nincs általánosan legitim politikai hatalom, ám nem azt a következtetést vonják le, hogy a hatalom minden formáját elleneznünk kell, hanem hogy döntő szerepet játszik a hatalom legitimitásában azok beleegyezése, akikre kiterjed a hatásköre.
- A.J. Simmons: “Philosophical Anarchism”, in J.T. Sanders and J. Narveson, eds: For and Against the State. Lanham, MD: Rowman & Littlefield 1996, 19-39.