A kurzus kódjai: BBN-FIL-401.34 BMA-FILD-401.34 TANM-FIL-401.34	
A kurzus megnevezése (magyarul): A keleti gondolkodás megértése – Hagyomány és társadalom Kelet-Ázsiában	
A kurzus megnevezése (angolul): Understanding of Eastern Mind – Tradition and society in East Asia	
A kurzus előadói: Takó Ferenc - Várnai András	
A kurzus első foglalkozására a szeptember 12-én kezdődő héten kerül sor	

A kurzus előfeltétele(i): -	
A jegyszerzés módja(i): kollokvium	
Követelmények: választott témából esszé-dolgozat írása és annak megvédése	

A kurzus leírása, tematikája:

A keleti gondolkodás megértése
Hagyomány és társadalom Kelet-Ázsiában

A kurzus alapvető célja, hogy megismertesse a hallgatókat a kelet-ázsiai kultúrkör bölcseleti hagyományaival. A félév során a Kínában megszülető konfuciánus, illetve az Indiában kialakult és a Kína által befolyásolt kultúrkörben kiemelkedő szerephez jutó buddhista hagyomány, valamint a velük párhuzamosan kialakuló, velük szemben, vagy velük szimbiotikus viszonyban kialakuló tanítások értelmezése révén kíséreljük meg bemutatni azokat a pontokat, amelyeken a keleti világ gondolkodása a tradícióhoz és az autoritáshoz való viszonyában, érvelési módszereiben, tudásfelfogásában és a társadalomban megjelenő problémákra adott válaszaiban különbözik az európai hagyománytól. A természet és társadalommagyarázat konceptuális sémái, a tudományosság kritériumai e kultúrákban jellegzetesen mások, mint a nyugati magyarázati modellek. Klasszikus keleti bölcseleti munkák és „tudós szövegek” értelmezésén keresztül a kategóriák eltérő jelentésének és a fordítási problémák érzékeltetésének bemutatásával próbáljuk meg közelebb hozni a megértés lehetőségét.

I. India hagyományai

1. Az indiai védikus világmodell: A védák világszemlélete – Teremtéshimnuszok. A Brahma és az atman fogalma, a Trimurti. A létkörforgás-„lélekvándorlás” (szamszára), a tett és következménye-„sors” (karma). A hinduizmus: A Bhagavad Gitá teizmusa és a visnuizmus. A panteizmus és a mindenütt jelenvalóság. A jelenségvilág és megváltás (móksa). A tradíció remineszcenciái és a megújulási törekvések: A szánkhja és a jóga dualizmusa. Az idealista monizmus – az advaita védánta iskola hinduista hagyománya – a kettős igazság tana; a változatlan valóság és az időbeli jelenségvilág. 

2. A buddhizmus, mint alternatíva. 
A Buddha alakja és szerepe. Szakítás a védikus tradícióval. „Válasz” a létkörforgás (szamszára) és a sors (karma) képzetére: a kialvás-megszabadulás (nirvána). A négy nemes igazság és a nyolcrétű ösvény. Szenvedés és mulandóság. Az „éntelenség” (anatman) és a létszomj (trisná) kioltása. A buddhizmus irányzatai: A théraváda(hinajána) tanítása a jelenségek osztályozásáról és összefoglalásáról. A jelenség–törvény–tan „hármassága” (dharma) és az azt belátó bölcsesség (pradnyá). A függésben keletkezés és a csak-észlelet, a lét kettőssége és a végső igazság tanítása a mahájánában. A madhajamika irányzat üresség (sunjata) szemlélete.

II. Kína hagyományai

3. A kínai bölcselet kezdetei a Zhou-korban és a konfuciuszi tanítás. 
A Yijing yin—yang elve és az „ég útja” (tian dao). A régiek helyes útjának követése –
 szülőtisztelet (xiao) és testvérkötelem (ti). Konfuciusz tanítása az emberségességről (ren) és a méltányosságról (yi). A szertartásosság (li) mint a rend (li) alapja. Viszonyok a hierarchizálódó társadalomban. A család (jia) összetartozása, az ország (guo) összetartása, az „égi megbizatás” (tian ming) és a kötelmek rendszere Konfuciusznál. Az „erény”(de) értelmezése konfuciánus kontextusban.

4. A konfucianizmus (rujia – „ritualisták”) rendszere.
A tanítványok tanítványainak iskolái: A Nagy Tanítás (Daxue) a nép uralkodó általi szülői törődéséről (ai)  és az ország rendbetételéről. A Közép Mozdulatlansága (Zhongyong) az égalatti rendjéről (tian xia li) és a követendő útra igazítás tanításáról (jiao). Konfuciusz átértelmezése és a hatalom apológiája: Mengzi és Xunzi. Mengzi az uralom méltányosságáról és hasznosságáról (yi li), a közföldek rendjéről (jingdi). Xunzi a szertartásosságról (li), az „egyenes nevekről” (zhengming) és az állam egyesítéséről (jian guojia). 

5. Reflexiók a konfuciuszi tanításra.
A „száz iskola” – az ókori Kína filozófiai irányzatai. Konfuciusz tanainak bírálata: Mozi és Yang Zhu. Mozi az égalatti (tianxia) számára gyakorolt haszonelvűségnek (li), a közélet egész népre kiterjesztésének, a kölcsönös törődésnek (jian xian ai) szószólója. Yang Zhu a közélettől való visszavonulás hirdetője, a kölcsönös együttérzés (xianglian) tanítója. A motista vitatkozók (bianzhi), avagy a „nevek iskolája”(ming-jia): Hui Shi és Gongsun Long a nevek és a valóság (ming si) viszonyának paradoxonairól, a régiek követésének ellehetetlenüléséről.  Xunzi tanítványa, a legista Han Feizi. A legizmus (fajia) elmélete, mint a kormányzás helyes módszere (shu), mint a hatalmi helyzet (shi) biztosítéka.

6. A taoista reflexió. 
Laozi a dao határtalanságáról (taiyi-wuyi), ürességéről, homályosságáról, megnevezhetetlenségéről (wu ming) van és nincs (you wu) egymást szüléséről, a nem cselekvésről (wu wei) és a szavak nélküli (bu yen) tanításról. Ég és Föld összeműködéséről. Az erő-erény (de) teljességéről, a kormányzás tevékenység-nélküliségéről (wu shi).
A taoista világmagyarázat és miszticizmus, a Zhuangzi. A polemikus kifejtés, a konfuciánus és motista tanok elvetése. Zhuangzi a dolgok azonosságáról (wu tong) és átalakulásáról (hua), olyanságáról (ziran) és nem olyanságáról (bu ran). Az élet táplálásáról (yangsheng), az igaz ember (zhenren) szabad kóborlásáról (xiaoyao), vég és kezdet egymásba téréséről.

7. Han-kori reflexiók.
A yin-yang iskola az évszakok rendjéről szóló tanításának, az Öt Mozgató (wu xing) és a qi működéséről való nézeteknek és Zou Yan Öt Erő (wu de) tanának összekapcsolódása. Dong Zhongshu a konfuciánus eklektika létrehozója. A Tavaszok és őszök gyöngysorában (Chunqiu fanlu) a bölcseleti iskolák világképét igyekszik „egybeolvasztani” a yin-yang és az Öt Mozgató (wu xing) valamint a Három Kötelék (san gang) [uralkodó-alattvaló, apa-gyermek, férj-feleség] elemeinek összhangba hozásával.
A Történeti Feljegyzések (Shiji) – Sima Tan és Sima Qian műve – „A nagy asztrológus a hat
filozófiai iskoláról” fejezete, mint a bölcseleti iskolák áttekintése.

III. Hagyomány és újítás viszonya Kelet-Ázsiában

8. A kelet-ázsiai bölcseleti hagyományok korai japán recepciója. 
A sintoizmus mint az átértelmezés és a „japanizáció” alapja. Shōtoku taishi és a Tizenhét cikkelyes alkotmány – a konfucianizmus és a buddhizmus beemelése. „Munkamegosztás” – konfucianizmus és buddhizmus viszonya az ezredfordulón.

9. A buddhizmus Kínában és Japánban.
Az első kínai buddhista apológia a Mou mester eloszlatja a kételyeket (Mouzi lihuo lun). A mahajána megjelenése Kínában, a 2–3. századi szútrafordítások és a bodhiszattva kultusz terjedése. A Lótusz szútra Kumáradzsíva fordítása az 5.sz. elején. Az Amithába kultusz és a Tiszta Föld iskolák. A vinaja iskola, a tian tai iskola, a hua jen iskola szerepe. Az Avatamszaka szútra Cheng Guan kommentárjának fogalomértelmezése.
Japán buddhizmus a Heian-korban (710–1185) – Saichō és a Tendai iskola. A Lótusz Szútra szerepe a japán buddhizmusban. Kūkai és a Shingon iskola, az „ezoterikus” buddhizmus. A Tiszta Föld iskola Japánban. A hanyatló korszakról (mappō) szóló tanítás.

10.A buddhizmus elmélkedő irányzatának alakváltozásai Indiában (djána), Kínában (chan), Japánban (zen). 
A buddhizmus Nágárdzsuna-féle paradoxon-logikája és a djána -„meditációs” feladványok. A kínai variáns: a taoizmus mint az elmélkedés (chan) befogadásának alapja. A japán-származék – a kínai szövegek és eljárások átültetése – a zen. Mesterek és növendékek.

10. A klasszikusok recepciója a Tang- és Song-kori Kínában (VII–XIII. sz.) 
A taoizmus térhódítása és konfuciánus átértelmezése. – A buddhizmus megjelenése és taoista interpretációja a fordításokban. A neokonfuciánus újraértelmezés, Zhu Xi rendszerező tevékenysége. A tudományos ismeretek a konfuciánus hatalomgyakorlás szolgálatában.

11. Konfucianizmus és neokonfucianizmus az Edo-kori (1603–1868) Japánban
A buddhizmus háttérbe szorulása a Tokugawa-kor kezdetén. Konfuciánus irányzatok a hatalom szolgálatában. „A régi királyok útja” és a kétpólusú hatalom legitimációja, átalakuló társadalom- és hatalomszerkezet egy évezredes hagyomány előterében – Ogyū Sorai tanítása. 

12. A kelet-ázsiai bölcselet európai recepciója
A „keleti utazók” beszámolói – misztikum és egzotikum. Interpretáció a vallás kontextusában – a jezsuita Kína-misszió fordításai és interpretációja. Kína szerepe a XVIII–XIX. századi történelemfilozófiákban. A XX. század új irányai: a kelet-kutatás specifikálódása a szaktudományok között – a globalizáció új kérdései – „interkulturalitás” és „transzkulturalitás”. 	

A kurzushoz tartozó ajánlott irodalom:

Allchin, Douglas: Points East and West. Comparative Philosophy of Science. In: Philosophy of Science 63. 1996.
Bartholomew, Somer: Science, Philosophy, Religion and Bureaucracy in Japan. 	Princeton,1982.
Bhagavad Ghita: A magasztos szózata. (szerk. Vekerdi József) Bp. 1987.
Bhante, Satori: A sintoizmus. Bp. 1990.
Bölcselők az ókori Kínában. (szerk. Kósa Gábor – Várnai András) Bp. 2013.
Buddha beszédei. (szerk. Vekerdi József) Bp. 1989. 
Buddhista logika. (szerk. Fehér Judit-Horváth Zoltán) Bp. 1995.
Buddhizmus. (szerk. Szilágyi Zsolt-Hidas Gergely) Bp. 2013.
Chan, Wing-tsi: A Source Book of Chinese Philosophy. Princetown, 1973.
Cheng, Anne: Historie de la pensée chinoise. Paris, 1997.
Conze, Edward: A buddhizmus rövid története. Bp. 2000.
Coomaraswamy, A.K.: Hinduizmus és buddhizmus. Bp. 1989.
Dawson, Raymond: The Chinese Chameleon. Oxford, 1967.
Earthart, Byron: Nature in Japanese Religion. Tokyo, 1983.
Eliade, Mircea: Vallási hiedelmek és eszmék története. I. Bp.1994. II. 1995. III. 1996.
Eliade, Mircea: A jóga. Bp. 1996.
Elvin-Blunden: A kínai világ atlasza. Bp. 1995.
Elvin, Mark: Fejlődés és stagnálás a kínai történelemben. Bp. 1977.
Encyclopedia on Indian Philosophies. (ed. Potter, Kar) Delhi, 1996.
Fung, Yu-lan: A kínai filozófia rövid története. Bp. 2003.
Geertz, Clifford: A vallás mint kulturális rendszer. In: Az értelmezés hatalma. Bp. 1994.
Gernet, Jacques: A kínai civilizáció története. Bp. 2001.
Glasenapp, Helmuth: Az öt világvallás. Bp. 1975.
Granet, Marcel: La religion des chinois; La pensée chinoise. Paris, 1922.
Hamar Imre: Buddha megjelenése a világban. Bp. 2002.
Hamar Imre: Kínai buddhizmus a középkorban. Bp. 1998.
Herrigel, Eugen: A zen-út. Bp. 1997.
Hou, Wai-lu: A Short History of Chinese Philosophy. Peking, 1959.
India bölcsessége. (szerk. Tenigl-Takács László) Bp.1994.
Jamadzsi, Maszanori: Japán. Történelem és hagyományok. Bp. 1990.
Kapujanincs átjáró. Kína csan-buddhista példázatok.(ford. Miklós Pál) Bp. 1987.
Kasahara Kazuo (ed.): A History of Japanese Religion. Tokyo, 2001.
Kínai filozófia. Ókor I–III. (szerk. Tőkei Ferenc) Bp. 2005.
Kínai filozófia és vallás a középkor hajnalán. (szerk. Hamar Imre – Salát Gergely)
Klostermaier, K.K.: Bevezetés a hinduizmusba. Bp. 2001.
Küng, Hans: Világvallások etikája. Bp. 1994.
Küng, Hans – Ching, Julia: Párbeszéd a kínai vallásokról. Bp. 2000.
Maspero, Henri: Az ókori Kína. Bp. 1988.
Miklós Pál: A zen és a művészet. Bp.1978.
Needham, Joseph: Kína öröksége. Bukarest, 1984.
Needham, Joseph: Moulds of Understanding. London, 1972.
Neddham, Joseph: Science and Civilization in China. Vol.2. History of Philosophical Thought Cambridge.1956.
Needham, Joseph: The grand Titration. London, 1969.
Radhakrisnan, S. – Moore, Ch.: A Suorcebook in Indian Philosophy. Princeton, 1989.
Ruzsa Ferenc: A sankhja filozófiája. Bp. 1987.
Schmidt József: Az ind filozófia. Bp. 1939.
Shankman, Steven: A Treatise on Efficacy: Between Western and Chinese Thinking. In: Journal of Chinese Philosophy 33. 2006.
Skilton, D.: A buddhizmus rövid története. Bp. 1997.
Suzuki, T. S.: A zen filozófiája. Bp. 1979.
Sources of Chinese Tradition. I. (de Bary, WM. Theodor, et. al. ed.) New York, 1999.
Sources of Japanese Tradition. I–III. (de Bary, WM. Theodor, et. al. ed.) New York, 2001.
Tsuda, Sokichi: An Inquiry into the Japanese Mind. Tokyo, 1970.
Understanding the Chinese Mind. The Philosophical Rooths. (ed.: Robert E. Allinson) 	Oxford, 1991.
Vasziljev, L.Sz.: Kultúrák, vallások és hagyományok Kínában. Bp.1977.
Várnai András: A kínai tudományosság és az európai tudomány kapcsolódásának sajátosságai. In: Tudományfilozófiai és technikapolitikai tanulmányok. Bp. 1997.
Várnai András: Az „egyenes nevek” és a „nemes ember” egyenessége. Konfuciánus 
             nyelvértelmezés és értékelmélet. In: Távol-keleti tanulmányok 2010/2.
Várnai András: „Egyenes nevek”(Zheng ming). Nyelvelmélet, hatalomtechnika	és erénytan 
            a klasszikus kínai bölcseletben. In: Magyar Filozófiai Szemle 2011/2.(55.évf.)
Várnai András: Világvallások. In: Világosság 1976/7 (július).
Wojtilla Gyula: A mesés India. Bp. 1988.